Kitkaïta
![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Fórmula química | NiTeSe |
Epònim | Kitkajoki (en) ![]() ![]() |
Localitat tipus | vall del riu Kitka, Kuusamo, província d'Oulu, Ostrobòtnia del Nord, Finlàndia |
Classificació | |
Categoria | sulfurs |
Nickel-Strunz 10a ed. | 2.EA.20 |
Nickel-Strunz 9a ed. | 2.EA.20 ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | II/C.11 ![]() |
Dana | 2.12.14.2 |
Heys | 3.11.23 |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | trigonal |
Estructura cristal·lina | a = 3,71Å; c = 5,12Å; |
Duresa | 3,5 |
Impureses comunes | Co, Cu, Ag, Bi, S |
Més informació | |
Estatus IMA | aprovat ![]() |
Codi IMA | IMA1968 s.p. ![]() |
Any d'aprovació | 1961 |
Símbol | Kk ![]() |
Referències | [1] |
La kitkaïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la melonita. Va ser anomenada en honor de la seva localitat tipus: vall del riu Kitka (Finlàndia).[1]
Característiques
[modifica]La kitkaïta és un tel·lurur-selenur de fórmula química NiTeSe. Cristal·litza en el sistema trigonal en cristalls de fins a 5 mm.[2] La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kitkaïta pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Cu, Ag, Au» juntament amb els següents minerals: silvanita, calaverita, kostovita, krennerita, berndtita, melonita, merenskyita, moncheïta, shuangfengita, sudovikovita, verbeekita, drysdal·lita, jordisita, molibdenita i tungstenita.
Formació i jaciments
[modifica]La kitkaïta va ser descoberta a la vall del riu Kitka, a Kuusamo (província d'Oulu, Ostrobòtnia del Nord, Finlàndia) en fissures estretes amb contingut de carbonats en albita.[2] Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.[1]