Telifònides
Thelyphonida ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Taxonomia | |
Super-regne | Eukaryota |
Regne | Animalia |
Subregne | Eumetazoa |
Fílum | Arthropoda |
Subfílum | Chelicerata |
Classe | Arachnida |
Ordre | Thelyphonida ![]() |
Famílies | |
Els telifònides (Thelyphonida)[1] o uropigis (Uropygi) són un ordre d'aràcnids amb «cua» llarga i prima, uns enormes pedipalps espinosos i unes glàndules anals que expulsen una substància irritant amb olor de vinagre. No tenen glàndules verinoses i són inofensius per als humans, malgrat el seu aspecte amenaçador.
Característiques[modifica]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/WhipscorpLyd.png/220px-WhipscorpLyd.png)
Les espècies d'aquest ordre fan de 25 a 85 mil·límetres de llargada.[2] Només fan servir 6 potes per a desplaçar-se i les dues primeres potes estan modificades per a servir d'antenes. Moltes espècies tenen pinces com les dels escorpins. Tenen un parell d'ulls davant del cefalotòrax i tres ulls a cada costat com també passa en els escorpins.[2] No tenen glàndules verinoses però poden deixar anar una mescla d'àcid acètic i àcid octanoic quan se'ls molesta.[2]
Comportament[modifica]
Són aràcnids carnívors i caçadors nocturns, mengen insectes o miriàpodes,[2] de vegades també cucs i llimacs. Mastigoproctus (que fa 85 mm de llarg) de vegades s'alimenta de petits vertebrats.[2] Controlen l'excés de població de paneroles i grills.
Els mascles secreten un sac d'esperma que transfereixen a les femelles. Una membrana mucosa protegeix els ous de la dessecació. Les cries tarden fins a 3 anys a assolir l'edat adulta i viuen després uns quatre anys més.[2]
Hàbitat[modifica]
Es troben en zones tropicals i subtropicals de tot el món. No n'hi ha a Europa, Austràlia, i excepte per haver estat introduïts tampoc n'hi hauria a l'Àfrica.[2] Fan forats a terra on transporten les seves preses.[2] Els agraden llocs foscos i humits.
Taxonomia[modifica]
S'han descrit 119 espècies.[1] Hi ha una família actual i una família extinta però aquesta és dubtosa:
- † Família Geralinuridae Scudder 1886: fòssil del Carbonífer, Txèquia.
- Família Thelyphonidae Lucas 1835
- Subfamília Hypoctoninae Pocock 1899 — Àfrica, Índia, sud-est d'Àsia, Carib i Amèrica del Sud.
- Etienneus
- Hypoctonus
- Hypoctonus andersoni
- Hypoctonus binghami
- Hypoctonus birmanicus
- Hypoctonus browni
- Hypoctonus carmichaeli
- Hypoctonus dawnae
- Hypoctonus ellisi
- Hypoctonus formosus
- Hypoctonus gastrostictus
- Hypoctonus granosus
- Hypoctonus javanicus
- Hypoctonus kraepelini
- Hypoctonus oatesii
- Hypoctonus rangunensis
- Hypoctonus saxatilis
- Hypoctonus siamensis
- Hypoctonus stoliczkae
- Hypoctonus sylvaticus
- Hypoctonus woodmasoni
- Labochirus
- Thelyphonellus
- Subfamília Mastigoproctinae Speijer 1933 [=Uroproctinae Rowland & Cooke 1973] — Carib, Amèrica del Sud, Filipines, Índia
- Subfamília Thelyphoninae Lucas 1835 — SE Àsia, Illes del Pacífic
- Subfamília Typopeltinae Rowland & Cooke 1973 — Japó, Xina, SE Àsia.
- Subfamília Hypoctoninae Pocock 1899 — Àfrica, Índia, sud-est d'Àsia, Carib i Amèrica del Sud.
Fòssils que s'han descrit recentment són:
- † Proschizomus petrunkevitchi Dunlop & Horrocks 1996 — Carbonífer superior, Gran Bretanya
- † Mesoproctus rowlandi Dunlop 1998 — Cretaci, Brasil
Rowland & Cooke (1973)[3] divideixen el grup en dues famílies, Thelyphonidae i Hypoctonidae.
Galeria[modifica]
-
Mastigoproctus giganteus
-
Mastigoproctus giganteus femella amb ous
Notes[modifica]
- ↑ 1,0 1,1 Zhang, Z. Q. (2011). Phylum Arthropoda von Siebold, 1848. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.), Animal Biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148, 99-103.
- ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 2,7 Schmidt 1993: 54f
- ↑ Rowland, J.M. & J.A.L. Cooke. 1973. "Systematics of the arachnid order Uropygida (5 Thelyphonida)." The Journal of Arachnology, 1:55–71.
Referències[modifica]
- Weygoldt, P. 1979. Thelyphonellus ruschii n. sp. und die taxonomische Stellung von Thelyphonellus Pocock 1894 (Arachnida: Uropygi: Thelyphonida). Senckenbergiana Biologica, 60:109-114.
- Schmidt, Günther (1993): Giftige und gefährliche Spinnentiere. Westarp Wissenschaften ISBN 3-89432-405-8
- Dunlop, J.A. & C.A. Horrocks. 1996. "A new Upper Carboniferous whip scorpion (Arachnida: Uropygi: Thelyphonida) with a revision of the British Carboniferous Uropygi", in Zoologischer Anzeiger, 234:293–306.
- Haupt, J. & D. Song. 1996. "Revision of East Asian whip scorpions (Arachnida Uropygi Thelyphonida'). I. China and Japan". Arthropoda Selecta, 5:43–52.
- Harvey, M.S. 2002. "The neglected cousins: what do we know about the smaller arachnid orders?", in The Journal of Arachnology, 30:357–372.
Enllaços externs[modifica]
- Pictures of a Mexican Uropygid sp. and its habitat
- Photos of Taiwanese Uropygid - Typopeltis crucifer
- Video of a vinegarroon